Regius Professor Dr. Robert John Weston EVANS

	R.J.W. Evans se narodil 7. 10. 1943 v Leicesteru (Velká Británie), studoval historii a jazyky (němčinu a ruštinu) na Univerzitě v Cambridge (1962-1968), získal Ph.D. (1968) a M.A. (1969) v oboru historie. V letech 1966-1967 vykonal studijní pobyt na Univerzitě Karlově v Praze, kde se na filozofické fakultě stal žákem prof. Josefa Polišenského. Od té doby rozvíjel svůj vřelý vztah k českým zemím a jejich dějinám i k Univerzitě Karlově.
	Od roku 1967 působil R.J.W. Evans na Universitě v Oxfordu (zpočátku na Brasenose College, od roku 1997 na Oriel College) jako vědecký pracovník a zároveň jako docent (od 1969) a profesor (od 1992) dějin středovýchodní Evropy na Fakultě moderních dějin (Modern History Faculty). Od roku 1997 má titul Regius Professor pro obor moderní dějiny a je členem Univerzity v Oxfordu.
	Od počátku vědecké činnosti v 60. letech 20. století se R.J.W. Evans soustřeďuje především na dějiny střední Evropy (zejména českých, uherských a rakouských zemí i celé habsburské monarchie), na středoevropské kulturní dějiny (humanismus, reformace, manýrismus, pražský rudolfínský okruh, barok), na historii vztahů mezi Velkou Británií a střední Evropou, na dějiny revolucí a nacionalismu v 19. a 20. století. K této problematice vydal řadu původních monografií – mj. Rudolf II and his World. A Study in Intellectual History, 1576-1612 (1973, 21984, 31997), přeloženo do němčiny (1980), italštiny (1984), japonštiny (1988) a češtiny (Rudolf II. a jeho svět, 1998); The Wechel Presses. Humanism and Calvinism in Central Europe, 1572-1627 (1975); The Making of the Habsburg Monarchy, 1550-1700. An Interpretation (1979, 21984), přeloženo do italštiny (1981), němčiny (1986, 21989), španělštiny (1989) a češtiny (Vznik habsburské monarchie, 1550-1700, 2003); The Language of History and and the History of Language (1998); přeloženo do italštiny (2003); Great Britain and East-Central Europe, 1908-1948. A Study in Perceptions (2002). Uspořádal rovněž několik významných mezinárodních sborníků, které reprezentují stav poznání dané problematiky ve světovém měřítku – mj. The Coming of the First World War (1988, 21998); Crown, Church and Estates. Central European Politics in the Sixteenth and Seventeenth Centuries (1991); The Revolutions in Europe, 1848-1849. From Reform to Reaction (2000); Great Britain and Central Europe, 1867-1914 (2003). R.J.W. Evans je autorem asi stovky studií, věnovaných stěžejním problémům dějin střední, západní a částečně i východní Evropy v širokém rozpětí od moderně pojatých kulturních, sociálních a politických dějin přes problematiku utváření identit novodobých národů, tematiku nacionalismu, světových válek a revolucí až po dějiny historiografie.
	Významnou součástí činnosti prof. Evanse je jeho vědecko-organizační působení. Neomezuje se pouze na klíčové pozice na oxfordské univerzitě, kde dlouhodobě působí jako editor monumentálního mnohasvazkového díla Oxford History of Early Modern Europe a předseda Oxford Historical Monographs Committee, a na řadu vědeckých, pedagogických a redakčních grémií ve Velké Británii, kde ovlivňuje vědecký život na univerzitách (Londýn, Kent, Swansea) a v British Academy; po celé desetiletí byl jedním ze dvou vedoucích redaktorů ústředního vědeckého časopisu britských historiků English Historical Review (1986-1995). Velký mezinárodní dosah má činnost R.J.W. Evanse v zahraničí, zejména v Německu, Rakousku a v mezinárodních redakčních radách prestižních periodik (Austrian Studies, Austrian History Yearbook, Central Europe, Český časopis historický – The Czech Historical Review).
	Prof. Evansovi se dostalo mnoha britských i zahraničních ocenění – členství v Royal Historical Society (1973) a v British Academy (1984), čestného členství Maďarské akademie věd (1995), dopisujícího členství Österreichische Akademie der Wissenschaften (1997) a posléze členství v Academia Europaea (1999). Byly mu uděleny Wolfson Literary Award for History (1980), rakouská cena Anton Gindely-Preis (1986) a jako uznání Československé akademie věd Zlatá medaile Františka Palackého za zásluhy ve společenských vědách (1991). 
	R.J.W. Evans patří mezi nejvýznamnější současné historiky a je obecně uznáván za největší autoritu ve světovém bádání o raně novověkých dějinách střední Evropy. Toto místo si vydobyl již svými objevnými syntetickými díly Rudolf II and his World. A Study in Intellectual History, 1576-1612 (1973) a The Making of the Habsburg Monarchy, 1550-1700. An Interpretation (1979), které byly přeloženy do řady jazyků a jež podstatně ovlivnily vývoj světové historiografie. Evansova kniha o intelektuálním prostředí pražského dvora Rudolfa II. se stala mezníkem v euroamerickém bádání, neboť odhalila evropské rozpětí rudolfinského manýrismu a propojila historické bádání v užším smyslu s dějinami idejí, literatury a umění, ale také okultních nauk a magie, čímž odhalila složitou strukturu mynýristického myšlení a kultury na přelomu 16. a 17. století. Především zásluhou tohoto Evansova díla se rozvinul výzkum, který vyzvedl rudolfinskou Prahu mezi nejpozoruhodnější centra evropských kulturních dějin. Monutná syntéza The Making of the Habsburg Monarchy je právem označována za nejlepší moderní výklad starších dějin habsburské monarchie, neboť dokázala překonat tradiční austrocentristické či naopak austrofobní pohledy a vyložila vznik a fungování tohoto středoevropského soustátí na principu koexistence a dělby moci mezi habsburským dvorem a jednotlivými integrovanými zeměmi. Po těchto knihách následovala ještě řada dalších významných studií, které ve svém úhrnu představují neobyčejný originální vklad do bádání o českých a středoevropských dějinách a zároveň jedinečný příspěvek k začlenění české historie do světového historického výzkumu.
	Mimořádný význam má rovněž pedagogické působení prof. Evanse v Oxfordu a na dalších britských univerzitách. Vychoval řadu badatelů o středoevropských dějinách a vzhledem ke svému vynikajícímu (také aktivnímu) zvládnutí češtiny je mohl uvádět do tajů českých dějin a historiografie. S tím souvisí rozsáhlá recenzní činnost, jejímž prostřednictvím seznamoval prof. Evans britské zájemce s vývojem českého dějepisectví. Toto Evansovo působení není jednostranné a nesměřuje pouze k britským či jiným západním historikům. Zejména po roce 1989 mohla řada českých studentů, zvláště v doktorském studiu, na nějaký čas zakotvit v oxfordském semináři prof. Evanse a čerpat poznatky z jeho výuky.
	R.J.W. Evans se podstatným způsobem zasloužil o rozvoj britsko-českých vědeckých vztahů. Již před pádem komunismu tak činil svou vědeckou, pedagogickou, recenzní a překladatelskou činností; tehdy také zval české badatele, kteří neměli jinou možnost k živému kontaktu s britskou historiografií, na konference, jež pořádal. V poslední době se tato působnost ještě rozšířila v souvislosti s jeho cestami do České republiky a spoluprací s Univerzitou Karlovou a Akademií věd ČR. Především Evansovou zásluhou byla Univerzita Karlova přizvána do elitního klubu předních evropských univerzit Europaeum a rozvinuly se její kontakty s Oxfordskou univerzitou (symbolicky to bylo vyjádřeno oficiální návštěvou jejích představitelů v Praze 17. listopadu 2002); v září 2003 se pak uskutečnila prestižní letní škola Europaea právě na naší univerzitě. R.J.W. Evans se rovněž stal zakladatelem Fora britských, českých a slovenských historiků, které pořádá každé dva roky komparativně pojaté konference historiků ve Spojeném království, v Česku a na Slovensku. Žáci prof. Evanse založili pod jeho patronátem „mladé forum“, které má všechny předpoklady k rozvíjení výzkumu českých a slovenských dějin a k šíření nových poznatků prostřednictvím nedávno založeného vědeckého časopisu Central Europe. Středoevropsky i bohemikálně orientovaná škola R.J.W. Evanse splňuje tak ideální předpoklady pro rozvíjení budoucí britsko-české vědecké spolupráce a pro začleňování českých dějin do světového kontextu.